Не се притеснявайте.
Те са доста добре подготвени.
Битка за тежката вода.
Противовъздушна артилерия!
Дръжте се!
Пригответе се! - Добре!
Пазете се, момчета! Пригответе се да скачате, ако ни уцелят!
Всичко ли е готово? - Да.
Опасността е отминала, всичко е спокойно.
Генерал-фелдмаршал съгласил се с мен относно политика свързана с професори,
и беше много откровен. Не съм разчитал на това.
Не ти ли се стори, че прилича на мой стар приятел Ервин?
Само че по-тромав, и по-голям.
Има нещо такова. Но освен другите имаше други странни хора.
Да, те сега са къде-къде по-интересни и по-опасни от преди.
Май си казал, че Шрьодингер е в Лондон?
Да, близко до Лондон.
Но нали помниш какво си им обещавал?
Какво съм им обещал? - Че Лондон ще загине.
Създаването на бомба това е отделна тема.
Кой знае дали тя ще се осъществи.
А какво ще стане ако те принудят да направиш бомбата?
Трябва да преодолеем тези трудности.
Важното е, че за първи път в живота мога да правя това, което искам.
И това ми харесва.
Мястото на скачане.
Номер едно, готов ли си? - Да, сър!
Номер три? - Да, сър.
Номер четири, номер пет? - Да, сър!
Номер шест? - Да, сър!
Номер едно, давай!
Номер две, давай.
Не се бави, давай!
Къде сме? - Не знам.
Чуйте, събираме оставащи контейнери, докато не са затрупани със сняг.
После тръгваме на изток.
Първият, който намери хижата ще получи вода.
Силна буря и снеговалеж. И през дена времето става все по-лошо.
От "Петлите" все още няма новини? - Няма, от вчера.
Заради бурята не могат да се свържат.
Благодаря ви.
Пилотите се притесняват, че ги свалиха прекалено далеч на север.
Трябваше да ги свалят ето тук.
А вместо това, те са тук.
Какво е разстоянието? - 37-38 километра.
Колко време ще отнеме? - При силен снеговалеж около един ден.
Няма никого отвън.
Какво правиш тук? - Ловувам.
Самичък? - Да.
Как се казваш? - Какво?
Как се казваш? - Йенс Кристиансен.
За какво са ти 3000?
Това е за брат ми. Нося му ги в Увдал.
Ти си от Национално Единение? - Какво?
Чул си го. Член си на "Н.Е."?
Да. Тоест, не.
Кои сте вие?
Да, аз съм член. - На "Н.Е."?
Ти си член на "Н.Е."? - Отговаряй.
Не, а вие сте от съпротивата?
Това е добре. От съпротивата сте, нали?
Да живее Норвегия.
Мога да го застрелям.
Не, не тук. Не бива стопанинът като се върне да види гора от кокали.
Мога да го застрелям навсякъде.
И какво ще правим?
Къде сме? - В какъв смисъл?
По карта къде сме?
Далеч ли сме от Бьондерсферден? - Да.
Искаш ли да живееш? Тогава ни покажи пътя.
Спрете!
Спрете. Ръцете горе.
Йенс, Айнар.
Добре, стойте спокойно.
Никакви проблеми. - Тежко ли е, Хаукелид?
Добре изглеждате. - Привет, Кнут. Най-накрая.
Радвам се да те видя. - И аз.
Той е съвсем добре.
Ако ще кажеш нещо на някой, ще ти откъсна езика.
На никого няма да кажа нищо. - А в противен случай,
това ще се окаже последното ти действие.
Тук имаш храна за една седмица.
Три дни никой да не те вижда.
Тръгвай.
Ще му откъснеш езика? - Ами да, нали така казват?
Поне сега сме в един отбор. Под мое ръководство.
И нашата цел е да взривим завода по производство на тежката вода.
Хаугланд все още отговаря за връзката.
Изпращаме Скинарланд в планината с радиото. Повече нищо няма да знае.
А ние ще намерим пътя.
Те се срещнаха и са готови да тръгват.
Засега всичко върви доста сполучливо. Може ли?
Какво? - Нищо.
Хайде, кажете, какво има?
Вие се усмихвате.
Това и преди се случваше.
Не знаех, че можете да пеете. - Много не знаете за мен.
Капитан Джули Смит, ръководител на норвежки операции.
Освен нея в семейството имаше още пет деца, но всички са момчета.
Беше най-добрата в средното училище. Попадна на първа страница на вестника.
Най-вероятно това преди не се случваше.
Но преди мен там бяха и други хора.
Но все пак впечатлява.
Простете ми, ако проявих безчувствие към вас.
Кога? - Когато говорих за съпруга ви.
Не знаех, че е безследно изчезнал.
Много са такива.
Да кажа истина, ние често се карахме. И аз се радвах, когато го привикаха.
Мислих, че раздялата ще заздрави чувствата ни, и такива работи.
Раздялата беше толкова дълга...
Сигурно се разучих да тъгувам за него.
Сигурно... Сигурно това звучи ужасно?
Не, аз те разбирам.
Директор Хенриксен.
Завод за тежката вода. Веморк.
Всичко е под контрол? - Да.
Наложи ни се да се спрем заради онази малка диверсия.
Но сега производството върви в пълен обем.
Благодаря. Благодарни сме ви за съдействието.
Това е в интересите на компанията. - Да.
Довиждане. - Майор Декер...
Арестували сте тук няколко човека, когато разбрахте,
че англичаните искат да направят диверсия в завода.
Нели е време да ги освободите?
Не.
В случай, че преосмислите, единият от тях се казва Ролф Даниелсен.
А Брун? Знаете ли къде е той?
Не. - В Англия, Хенриксен. В Англия.
Не ви ли си струва, че заслужава внимание онзи факт,
че случките с тежката вода спряха, след като той изчезна.
И вече нищо не се случва.
Успех, директор Хенриксен.
И така, двама пазачи на моста и караул на самата територия, 10-12 немци.
На покрива има оръдия. Колко точно човека, не знаем.
Прожектори има тук и тук. Осветяват по-голямата част.
И как да влезем там? - От изтока, ето тук.
Следваме пътя и нападаме на моста. След това продължаваме натам.
Прикритието ни ще ни прикрива и унищожава караула с ръчни гранати.
Кайсер, Идланд, Стрьомсхайм и аз отиваме в сградата,
слагаме експлозив и с палене след две минути взривяваме завода.
И това е целият план? - Да, това е целият план.
И после се срещаме? - Да.
Ами ако дойде подкрепа от Рюкан? - Ще приключим доста преди това.
Ако не?
Откъде се връщаме? - По същия път.
Какво? - Какво за пропастта?
Прекалено е стръмно. Няма да се спуснем.
Дори да се получи, много ще ни забави, а и много рисковано.
Могат да дойдат още хора, преди да сме си тръгнали.
Но има повече шансове да избегнем престрелка.
Това няма значение. Пропастта, е последно място,
което немците ще проверят.
Ако получат подкрепление докато сме още на моста? Какво ще правим?
Става въпрос за двама немци. - И още 10-12 в караула.
Мисля, че планът не е много сполучлив.
Малко е късно сега да говорим за това.
А кога, според теб, трябваше да мислим за това?
Ти си ни помолил да помислим, Йоаким.
Помолих ви?
Нека да погледна пропастта сутрин. Това, че ще я видя, няма да навреди.
Има възможност.
Долу има поселение Во.
Ще говоря с вас един по един.
Какво мислиш?
Пропастта. Ние с теб сме ръководители в групата Йоаким.
Щом Англия казва през моста, трябва през моста.
Ще направя както кажеш. За мен е без значение.
Какво мисля аз ти знаеш. Но защо не съм в групата за взрив?
Ти си ни нужен отвън.
Не знам как е по-добре.
Чрез пропастта е най-добре. Така ще се измъкнем незабелязано.
Бих искал да се съглася с теб, но не съм съгласен.
Пропастта. - Ти не идваш, Кнут.
Ще останеш тук, и ще отговаряш за връзката.
Няма да ти потрябвам. Нужни са ти всичките, които имаш.
Ти оставаш.
Двама гласуваха за моста, двамата се въздържат, останалите за пропастта.
А отстъплението? - Когато направим всичко.
Ако направим всичко.
Ще действаме според ситуацията.
Ще се постараем да оцелеем.
Ето, толкова е хубаво.
Хайде, скачай.
Току-що освободиха Даниелсен.
Да, видях през прозореца.
Знаеш ли нещо за това? - Само това, че сега е на свобода.
Толкова си мил, когато лъжеш.
Как е при теб?
Липсваш ми.
Обичам да прекарвам време с малката Лиза, и да слушам как се смее.
Добре. - За какво мислиш сега?
За Йомар Бруней. - Така...?
Както се оказа, той дълго време пречеше на работата на завода.
Той беше мой най-надеждния човек. Обзалагах се за него.
И от какво се страхуваш?
Архивите са пълни с кореспонденция между мен и Бруно.
Изхвърли ги. - Това са документи на компанията.
В кореспонденцията няма нищо тайно, но могат погрешно да я изтълкуват.
Какво чакаш? Отърви се от нея.
Нощта на 28 февруари 1943 г.
Луната е цяла, но видимостта е лоша.
Съвсем скоро ще стане по-добра.
Във всеки случай ще намеря пътя.
Късмет.
Планът се промени. Те се спускат в пропастта.
Какво? Защо се промени? - Казват, че мостът добре се охранява.
Тази река е заледена. Те се спускат, пресичат реката, и отново се качват.
Изглежда, че това е реално. - Да, но рискът е огромен.
Часът на заминаване не се е променил? - Не, 20:00.
Това е точно сега. Те в момента тръгват.
Ските оставяме тук. - А раниците?
Там има една пристройка.
Кола! Кола!
Раниците.
Кола, наведете се!
Хайде, хайде!
Смяната на караул след около 13 минути.
Те слязоха от тук, а сега са ето тук, и чакат.
Ами, липсата на новина е добра новина, поне за определено време.
Добър вечер, директор Хенриксен.
Добър вечер.
Така, една минута. Започна обратно броене.
Хайде, хайде...
Арне, клещи.
Минава през портите ето тук.
И Сторхауг идва тук да наблюдава моста.
Останалите шестима ще минат ето тук.
Вратата е срещу охранителите. Прикривайте ни от тук.
Вратата е заключена. Опитайте с врата от другата страна.
Ние ще минем през шахта. Хайде.
Готов ли си?
Когато те попитат, с точност ще опишеш как изглежда английската униформа.
Разбра ли?
Хайде, хайде.
Две минути е много.
Да направим за една минута?
30 секунди.
Има ли някой?
Хайде, хайде, махаме се.
Хей...
Светлината, светлината!
Хелберг, върни се в хижата и огледай всичко.
Каси, шкафове, легла, всичко. И изгори всичко.
На тази точка се разделяме.
Хелструп, Хаукелид, вие тръгвайте към територията.
Паулсон, ти тръгваш към Нумедал.
Останалите петима тръгват директно в Швеция. И там ще се срещнем.
Как мислиш, колко време ще отнеме? - Две-три седмици.
Да, това ще е ад. Но ще се справите.
Май добре се справихме, нали? - Според мен, да.
Приятен път. - Приятен път.
Справиха се. Резервоарите с тежката вода са на парчета.
Всички са здрави и в пълна безопасност.
Утре заминават за Швеция. Според мен това трябва да го полеем.
Двойно, по дяволите.
Всичко е супер? - Мисля, че да.
Наздраве - Наздраве. Прекрасно.
Не, не, трябва да кажем на норвежки. - Да, "скол".
Стоп, стоп. Един по един. - Тронстад, пийте...
Ние с капитан Смит искаме да пием уиски.
Трябва да кажем "скол". - Добре, скол.
Скол.
Работите до късно? - Да.
А вие какво? - И аз.
Завод по производство на тежката вода е взривен.
Кой? - Не знаем. Това беше диверсия.
Какви са загубите? - Топливните елементи,
и 900 кг. тежката вода.
А останалата част от завода? Електроцентрала?
Доколкото знам други повреди няма.
Какво ще правим сега?
Сигурно ще ги помолим да построим всичко наново?